### Въведение в NFS

NFS е стандартният протокол за споделяне на файлове, използван от системите на Unix. NFS позволява на една система да експортира директория в мрежата до един или повече други хостове, като позволява на потребителите и програмите на тези хостове да имат достъп до изнесените файлове, сякаш са локални.

NFS сървърът е система, която експортира една или повече директории, докато NFS клиентът е система, която монтира една или повече директории от сървър. Хост може да бъде едновременно NFS сървър и клиент на други сървъри.

Сървърът контролира кои клиенти могат да монтират експортирана директория, като проверяват IP адреса на клиента спрямо списък с разрешени хостове за исканата директория. Сървърът може също така да определи експорт само за четене или само за четене за определени клиенти.

За разлика от други мрежови файлови системи, NFS клиентът не трябва да влиза в сървъра, когато монтира експортирана директория. Сървърът вярва на клиента да удостоверява потребителите (или с идентификационни данни на Unix, или чрез удостоверяване на Kerberos5) и да предостави идентификационния номер на текущия потребител при достъп до експортирани файлове. По този начин трябва да разрешавате само хостовете на клиенти, на които имате доверие, да монтират изнесени директории.